Modified Motorcycle Association of Finland ry		30.6.2003
PL 115
00511 Helsinki
Sähköposti: sihteeri@mmaf.fi

TULLI
Tullihallitus / verotusosasto
Autoverotuksen arviointilautakunta

Viitaten tullin arviointilautakunnan kokouksessa 5.6.2003 SMOTO:n esittämään aloitteeseen oma- ja piensarjavalmistemoottoripyörien verotusarvon määrittelemisessä käytettäviksi "pelisäännöiksi"

Lausunto omavalmistemoottoripyörien verotusarvon määrittämisestä

Verotuksen oikeudellisista lähtökohdista

Autoverolain 10 a §:n mukaan sekä uutena että käytettynä verotettavan moottoripyörän verotusarvo on lain 11 b ja 11 c §:ssä tarkoitettu yleinen vähittäismyyntiarvo. Autoverolakia käsittelevän valtiovarainvaliokunnan mietinnön mukaan veron määrä lasketaan uudessa autoverojärjestelmässä verollisista kuluttajapohjaisista hinnoista. Verotusarvoa koskevan sääntelyn ydinajatus on mietinnön mukaan yhtenäiseen ja yleiseen hintatasoon pohjautuva arvostus verotusarvon määrittämisessä. 

Yleisen vähittäismyyntiarvon käsitteestä

Autoverolain 11 b §:n mukaan yleisellä vähittäismyyntiarvolla tarkoitetaan hintaa, joka yhdestä samanlaisesta ajoneuvosta olisi yleisesti saatavissa myytäessä se verollisena Suomen markkinoilla kuluttajan asemassa olevalle ostajalle verotusajankohtana.

Jos yleisiin myyntihintoihin perustuvaa arvoa ei ole käytettävissä, yleinen vähittäismyyntiarvo määritellään siitä hinnasta, jolla samanlaisia ajoneuvoja yleisesti ilmoitetaan myytäväksi, vähennettynä tavanomaisia alennuksia vastaavalla erällä. Pyyntihintojen, esimerkiksi lehti-ilmoitusten ja liikkeiden hinnastojen hintatietojen käyttäminen lienee käytännössä välttämätöntä, sillä parempaa tietoa ei ole tällä hetkellä juuri saatavilla. Tärkeää on kuitenkin pitää mielessä, että käypä arvo ei ole sama kuin esimerkiksi pyyntihinnoista laskettu keskiarvo.

Yleinen vähittäismyyntiarvo käsittää laadusta riippumatta kaikki ostajan myyjälle ajoneuvosta maksamat vastikkeet, lukuun ottamatta kuitenkaan rahoituskuluja ja tavanomaisia, enintään 600 euron suuruisia toimituskuluja. Yleisen vähittäismyyntiarvon määrittämisessä on otettava huomioon käytettävissä oleva selvitys ajoneuvon vähittäismyyntiarvon määräytymiseen markkinoilla vaikuttavista tekijöistä sekä ajoneuvon arvoon vaikuttavista ominaispiirteistä kuten merkistä, mallista, tyypistä, käyttövoimasta ja varustuksesta. Lisäksi voidaan ottaa huomioon ajoneuvon ikä, ajokilometrit ja kunto sekä muut yksilölliset ominaisuudet. Luettelo vastaa EY:n tuomioistuimen ratkaisukäytännössään vahvistamia ajoneuvon arvon arvioimisessa käytettäviä kriteerejä. Tarvittaessa vähittäismyyntiarvon määrittämisessä voidaan käyttää apuna myös muiden maiden ajoneuvomarkkinoista saatuja tietoja.

Valtiovarainvaliokunnan mietinnön mukaan verotusarvona käytettävän yleisen vähittäismyyntiarvon käsitteellä tarkoitetaan pääpiirteissään samaa kuin yleisellä kuluttajahinnalla, mutta se viittaa suoremmin ajoneuvon yleiseen arvoon yksittäisen kauppahinnan sijasta. Ratkaisevaa ei siten ole juuri kulloinkin verotettavan ajoneuvon konkreettinen hinta. Myöskään satunnaiset ostoerät, liikkeiden sisäänostohinnat, ostotarjoukset tai muut vastaavat pienen otannan avulla saatavat tai paikalliset hintatiedot eivät riitä kuvaamaan yleistä hintatasoa. Markkinoilta saatavaa hintatietoa voidaan kyllä analysoida ja käsitellä eri tavoin, mutta oleellista on, että käytettävä tieto on apu verotuspäätöksen tekemisessä, ei lopputulos sinänsä. Käytetyn tiedon on myös tarpeen tullen oltava osoitettavissa ja avoimesti perusteltavissa verovelvolliselle.

Käytännössä yleisen vähittäismyyntiarvon käsite on lähellä oikeudessamme yleisesti käytettävän käyvän arvon käsitettä. Käypä arvo elää jatkuvasti markkinoiden mukaan eikä se perustu markkinahintojen historiatietoon tai siitä ennustettuun arvoon. Olosuhteiden muuttuessa muuttuu myös käypä arvo, eikä historiatietojen pohjalta laadittu ennuste pidä enää paikkaansa. Valiokunnan mietinnön mukaan käypä arvo on kuitenkin käsitteenä tarkka, joskaan ei aina vaivatta löydettävissä.

Samanlaisuusarvioinnista

Autoverolain 11 d §:n mukaan ajoneuvoja voidaan pitää samanlaisina, jos ne ovat samanlaiset merkiltään, malliltaan ja varusteiltaan. Asiakirjoissa olevien tietojen ohella ajoneuvojen tulee tosiasiallisesti olla teknisesti samanlaisia. Vähäiset eroavaisuudet eivät estä pitämästä ajoneuvoja samanlaisina, jos niillä ei voida katsoa olevan merkitystä ajoneuvon arvon tai kuluttajien ajoneuvoon kohdistuvien tarpeiden kannalta. Valiokunnan mietinnön mukaan säännös on luonteeltaan ohjeellinen.

Jotta Euroopan yhteisöjen oikeuden vastaista syrjintää ei esiintyisi, olisi samanlaisuusarvioinnissa pyrittävä mahdollisimman tarkkaan lopputulokseen, ottaen kuitenkin huomioon mahdollisten vähäisinä pidettävien eroavuuksien vaikutus ajoneuvon arvoon. Käytännössä ei aivan yksityiskohtaista analyysiä ole tarpeen tehdä, ellei ajoneuvo ole siinä määrin erikoinen, että sen yksityiskohdilla on sen arvon muodostumisen kannalta merkitystä.

Oma- ja piensarjavalmisteisten moottoripyörien verotuksen erityispiirteistä

Oma- ja piensarjavalmistemoottoripyöriä voidaan verrata ainutlaatuisiin taide- ja designesineisiin. Tällaisten moottoripyörien rakentaminen ja niillä käytävä kauppa on pienen erikoistuneen harrastajapiirin toimintaa. Pienistä sarjoista johtuen valmiita varaosia ei aina ole ja omistaja/rakentaja käyttää paljon aikaa jopa kulutusosien hankkimiseen ja sovittamiseen. Tältä osin toiminta on hyvin samankaltaista esimerkiksi museoajoneuvojen entisöimisen kanssa sillä erolla, että entisöinnissä pyritään palauttamaan tehtaalta lähteneen ajoneuvon tyyli ja rakenne, kun taas oma- ja piensarjavalmisteiden kanssa pyritään nimenomaan yksilölliseen lopputulokseen.

Joitain vuosia sitten Suomen ajoneuvokannasta oli selkeästi oma- tai piensarjavalmisteiseksi rekisteröityjä ajoneuvoja alle 30 kappaletta. Markkinoiden rajallisuudesta johtuen oma- ja piensarjavalmistemoottoripyörien hinnanmääritys on jopa ongelmallisempaa kuin taide-esineiden hinnanmääritys. Autoverolain 11 c §:n ja lain esitöiden mukaan verotusarvona pidettävä yleinen vähittäismyyntiarvo ei voi yksinomaan perustua yksittäiseen kauppahintaan. Oma- ja piensarjavalmisteisten moottoripyörien markkinat Suomessa ovat kuitenkin niin rajalliset, että riittävän laajaan otokseen perustuvaa yleistä käypää arvoa ei markkinoilta saatavien hintatietojen perusteella voida osoittaa. Tällaisen moottoripyörän hinta riippuu täysin myyjän ja ostajan henkilökohtaisista arvostuksista yksittäisessä kauppatapahtumassa.

Autoverolain 11 c §:n mukaan ajoneuvon arvo voidaan tarvittaessa määrittää myös muiden maiden ajoneuvomarkkinoilta saatujen tietojen perusteella. Ongelmalliseksi tietojen keräämisen Euroopan massamarkkinoilta tekevät kuitenkin paitsi edellä kerrotut harvinaisuus- ja arvostusnäkökohdat, myös erilaisuudet ja kirjavat käytännöt sekä myynti-ilmoitus- että rekisteröintimerkinnöissä. Esimerkiksi Saksan markkinoilta on vaikeaa saada luotettavaa tietoa näiden ajoneuvojen hintojen muodostumisesta erityisesti, jos kyse on alunperin sarjavalmisteisen ajoneuvon pohjalta rakennetusta, Suomessa omavalmisteeksi tulkittavasta ajoneuvosta. Moottoripyörä voi Saksan myynti-ilmoituksissa ja paikallisessa ajoneuvorekisterissä olla yhä alkuperäisen sarjavalmisteen nimellä vaikka ajoneuvoon on vaihdettu alkuperäisestä erityyppiseksi runko, moottori sekä suuri osa muita osia eikä ajoneuvo voisi siten Suomessa olla missään nimessä mikään muu kuin omavalmiste.

Toinen, ehkäpä vielä vaikeampi ongelma kytkeytyy omavalmisteajoneuvon samankaltaisuusarviointiin. Omavalmiste tehdään yksittäisenä kappaleena, eikä vastaavaa verrokkia ole olemassa. Kun vertailuajoneuvon tulee autoverolain 11 d §:n mukaan olla samanlainen sekä merkiltään, malliltaan että varusteiltaan, on lain kirjaimen mukaan suoritettava verotus omavalmisteiden kohdalla käytännössä mahdotonta. Omavalmistemoottoripyörällä ei tavallisesti ole mitään ”merkkiä”, mallista puhumattakaan.

Jotta verotus olisi mahdollista suorittaa, on oletettava, että Suomen markkinoilla olisi jo samanlainen omavalmistemoottoripyörä ja arvioitava sille hinta. Hinnan määrittämisessä vertailuajoneuvo ei siis lain mukaan saa olla mikään sarjavalmisteinen ”merkkiajoneuvo”. Sen sijaan fiktiivisen vertailuajoneuvon hinta voidaan kuitenkin arvioida suhteessa lähinnä samankaltaisiin sarjavalmisteisiin ajoneuvoihin.

MMAF:n ehdotus omavalmistemoottoripyörän verotusarvon määräytymiseksi

Sekä käytettynä maahantuotavan että uutena verotettavan oma- tai piensarjavalmisteisen moottoripyörän verotusarvona on pidettävä ajoneuvon yleistä vähittäismyyntiarvoa Suomessa (AutoveroL 10 a §).

Yleiseksi vähittäismyyntiarvoksi voidaan ensinnäkin hyväksyä omistajan esittämä perusteltu kirjallinen selvitys moottoripyörän käyvästä arvosta. Selvityksenä voidaan pitää muun ohella ulkomaisen kauppiaan tai yksityishenkilön hankintahinnasta antamaa luotettavaa tositetta.

Mikäli omistajalla ei ole esittää kirjallista selvitystä omavalmistemoottoripyörän yleisestä vähittäismyyntiarvosta, arvo määritellään yksilön osalta erikseen arviointilautakunnassa. Ellei täysin samanlaista oma- tai piensarjavalmisteista moottoripyörää voida Suomen markkinoilta osoittaa, arviointilautakunta asettaa verotusarvon suhteuttamalla oma- tai piensarjavalmisteisen moottoripyörän käyvän arvon ominaisuuksiltaan mahdollisimman samankaltaisiin Suomen markkinoilla oleviin sarjavalmisteajoneuvoihin. On tärkeää havaita, että kysymys ei ole omavalmistemoottoripyörän rinnastamisesta mihinkään yksittäiseen sarjavalmisteeseen, vaan kyse on nimenomaan hinnan arvioimisesta käyttäen apuna lähinnä samankaltaisten moottoripyörien markkinoilta saatavia hintatietoja. Samankaltaisuusarvioinnissa huomioon otettavia seikkoja ovat mm. seuraavat:

•	moottoripyörän tyyppi (esimerkiksi katu-, sport-, matka-, cruiser-, custom-, fighter- tai enduromoottoripyörä)
•	moottorin teho ja koko
•	varustelu

Oma- tai piensarjavalmistemoottoripyörän yleinen vähittäismyyntiarvo määritellään suhteessa lähinnä samankaltaisten sarjavalmisteisten moottoripyörien yleisiin vähittäismyyntiarvoihin. Jos yhtä lähinnä samankaltaista sarjavalmisteista moottoripyörää ei voida osoittaa, on arvo suhteutettava useiden samankaltaisten moottoripyörien arvoista muodostettavaan koriin. Tarvittaessa korin arvoa määritettäessä voidaan joitain pyörien ominaisuuksia painottaa. Arvon suhteuttamisessa sarjavalmisteisten moottoripyörien arvoihin on otettava huomioon muun ohella seuraavat seikat:

•	ajoneuvolla ei ole samanlaista takuuta, huoltoa tai varaosapalvelua kuin sarjatuotantoajoneuvoilla puhumattakaan tuotannon yleisistä laatukriteereistä tai ajoneuvon testauksesta
•	ajoneuvolla ei ole arvon pontimena tunnettua merkkiä, ns. brändiä, jolle nykymaailmassa annetaan yhä suurempi arvo
•	ajoneuvo voi sisältää myös käytettyjä tai täysin itse tehtyjä osia
•	jos ajoneuvo on alun perin valmistettu omaan käyttöön ilman liiketoiminnallista tarkoitusta, ei valmistukseen kulunutta työaikaa voida ottaa huomioon hintaan vaikuttaneena tekijänä, muu menettely johtaisi syrjintään suhteessa esimerkiksi museoajoneuvojen verotukseen

MMAF arvioi yllä mainittujen seikkojen vaikuttavan oma- tai piensarjavalmistemoottoripyörän käypään arvoon siten, että arvo on keskimäärin n. 25-35 % matalampi kuin samankaltaisen sarjavalmisteajoneuvon. Kuitenkin esimerkiksi Harley-Davidsonin käyvästä arvosta poikkeuksellisen suuri osa muodostuu juuri tuotemerkistä. Tämä merkitsee muun muassa, että niissä tapauksissa, joissa omavalmistemoottoripyörää lähinnä vastaava ajoneuvo on Harley-Davidson, on omavalmisteen käyvän arvon suhteuttamisessa Harley-Davidsonin arvoon otettava huomioon tuotemerkin poikkeuksellisen suuri vaikutus hinnanmuodostukseen.

Lisäksi on selvää, että ajoneuvon ikä, ajokilometrit ja kunto sekä muut yksilölliset ominaisuudet on tarvittaessa otettava huomioon AutoveroL 11 c §:ssä säädetyllä tavoin.

Eräitä muita näkökohtia

Useimmiten omavalmistemoottoripyörien verotusarvo määritettynä yllä esitetyllä tavalla jää alhaisemmaksi kuin lähinnä samankaltaisten sarjavalmisteisten moottoripyörien arvo. Tämä seikka on luonnollisesti omiaan lisäämään painetta pyrkiä välttämään verotusta muuttamalla sarjavalmisteisia ajoneuvoja siten, että ne on Suomen katsastus- ja rekisteröintimääräysten mukaan rekisteröitävä omavalmisteina. Tyypillinen esimerkkitilanne syntyy, kun kahden samanlaisen sarjavalmistemoottoripyörän osista vaihdetaan keskenään suuri osa ja mahdollisesti muutetaan joitain osia siten, että ns. 50 %:n sääntö soveltuu ja pyörät on rekisteröitävä omavalmisteiksi, vaikka todellisuudessa ne ovat suurimmalta osin samanlaisia kuin tehtaalta lähtiessään.

MMAF:n kokemuksen mukaan nykyiset ja olemassa olevat tekniset vaatimukset vaadittavine testeineen tekevät tämäntyyppisen toiminnan kaupallisesti kannattamattomaksi. Tämän lisäksi AutoveroL 17 ja 77 §:iin sisältyviä veron kiertämistä tai välttämistä koskevia säännöksiä voidaan tulkita siten, että kuvatun kaltaiset tilanteet voidaan estää. Esimerkkinä mainitussa tilanteessa voidaan soveltaa lain 17 §:n säännöstä, jonka mukaan silloin, kun ajoneuvon verotusarvoon vaikuttavaan toimenpiteeseen on ryhdytty ilmeisesti siinä tarkoituksessa, että maksettavan veron määrä vähenisi, voidaan arvion mukaan vahvistaa, mistä määrästä vero on maksettava. 

On kuitenkin muistettava, että oma- ja piensarjavalmistemoottoripyörien harrasterakentamisen ideana ei ole kiertää verotusta tai hankkia edullista ajoneuvoa. Niinpä mainittuja veronkiertosäännöksiä ei ole syytä tulkita liian tiukasti. Useiden omavalmisteiksi rekisteröitävien moottoripyörien rakennusaihiona on jokin sarjavalmisteinen moottoripyörä, josta rakentelun myötä on aikaansaatu yksilöllinen, uniikki moottoripyörä. Milloin oma- tai piensarjavalmistemoottoripyörä täyttää nämä kriteerit, ei veronkiertosäännöksiä tavallisesti edes voida soveltaa.

Kunnioittaen,

Paul Malk
Sihteeri, Modified Motorcycle Association of Finland